Vet du vem du är?
Förstår du vad som har hänt?
Vill du leva så här?
- Hål i hjärtsäcken. Därför blöder det. - Nej, det håller honom vid liv.
Hallå där...
En person, en patient, ett ögonblick kan förändra ditt liv för alltid.
Låt mig presentera... svarta mamban.
Hur du ser på saker och ting, hur du tänker...
- Är inte det undre hålvenen? - Det knepigaste blodkärlet vi har.
Känsligt, oförutsägbart. Hör du? Gurglandet är dess sång.
Ser du hur den rör sig? Ett litet misstag, och patienten dör.
Du måste röra dig med mamban. Vissa säger att den är omöjlig att laga.
Ett ögonblick som får dig att omvärdera allt du tror dig veta.
Kom igen, mamba. Nu dansar vi.
- Ni sökte mig. - En bilolycka. Kolla ryggradsröntgen.
Jäklar... Stackarn.
Hallå där! Jag fixade mamban.
- Vet du vem du är? - Ryggraden är av och kan inte lagas.
- Förstår du vad som har hänt? - Vi lagade hjärtat.
- Ja, för att jag är grym! - Han kommer inte att kunna röra sig.
Han är förlamad.
Vill du leva så här?
- Va? - Ryggraden har brutits av.
- Vid C3, högt upp. - Jag är sjuksköterska. Jag vet.
Menar du... att han är förlamad?
Ja. Jag är hemskt ledsen.
Men hjärnfunktionerna är bra, och jag lagade hjärtat.
- Kan han andas på egen hand? - Nej, han får hjälp av en respirator.
Senare finns det olika möjligheter:
Vi kan fixera ryggraden, sätta in en permanent endotrachealtub...
- Kommer han nånsin att andas själv? - Nej, det kommer han inte.
Okej. Väck honom. Nu. Det kan du, eller hur?
- Han genomgick nyss en operation... - Jag vet. Väck honom.
Fråga honom om han vill koppla bort respiratorn.
Respiratorn håller honom vid liv.
Jag skulle överraska honom.
Som en tidig bröllopsdagspresent. Jag köpte slutspelsbiljetter.
Kringlor och varm korv... Det är kul!
När jag steg upp imorse trodde jag inte att jag skulle förlora Jason.
Jag förstår... vad jag ber dig om. Jag vill inte förlora honom-
- men jag känner honom. Jag vet allt om honom. Jag vet hur han tänker.
Jag förstår hans humor, jag vet vad han äter och jag...
Jag tror inte att han skulle vilja leva så här. Jag vet det.
Han vill hellre dö än att leva uppkopplad till en maskin.
Han har rätt att säga nej till en behandling, om han vill.
Det tar ett tag innan bedövningen släpper-
-men jag säger till när han vaknar.
Tack.
- Hon menar det nog. - Stör det dig?
Nej! Kanske. Jag vet inte.
Jag vill inte gifta mig imorgon, men aldrig...?
Gör det nåt om hon inte vill gifta sig? Jag ville inte det.
- Du gifte dig ju. - Vissa vill inte det.
Ska vi göra samma sak de kommande tjugo åren?
Ni är ju tillsammans. Vad spelar det för roll?
Hej!
- Jag såg dig inte. Mår du bra? - Ja.
Jason? Jag är doktor Yang. Du känner dig nog väldigt förvirrad-
-men jag måste fråga dig några saker.
Du har en tub i halsen så du kan inte prata, men du bör kunna nicka.
Kan du göra det?
Bra. Då börjar vi.
Vet du vem du är?
Vet du var du är?
Vet du vad som har hänt?
Du var med om en bilolycka. Du blev påkörd och hamnade i mötande trafik.
Du befinner dig på sjukhus.
Vet du vem det här är?
Din ryggrad krossades i olyckan, och du är förlamad från halsen och ner.
Du andas med hjälp av en respirator.
Jag hörde att du kanske vill att jag ska koppla bort respiratorn.
Förstår du vad det innebär?
Respiratorn andas åt dig.
När den kopplas bort kommer du inte att kunna andas på egen hand.
Om du inte kan andas... så kommer du att dö.
Det kan ta ett par timmar, men troligen kortare.
Förstår du det?
Herregud...
Vill du ändå att jag ska koppla bort respiratorn?
Jag älskar dig.
Och oavsett vad du väljer...
...så stöttar jag dig.
Jag står vid din sida, oavsett vad som händer.
Jag är ledsen. Jag måste fråga igen.
Jason... Vill du att jag ska koppla bort respiratorn?
Vet du vem du är?
Förstår du vad som har hänt?
Vill du leva så här?
- Vad sysslar vi med? Vad fan gör vi? - Jag väntar på hissen.
Jag har försökt rädda livet på nån som nu väljer att dö.
Allt jag kan tänka är...
Du och jag kastar bort så mycket. Vi borde vara tillsammans.
Du är mitt livs kärlek, och det är dumt att fortsätta låtsas.
Jag älskar dig och vill vara med dig på riktigt, för alltid.
Det är verkligen så enkelt.
Nu har vi invigt alla rum i huset.
Jag trodde inte att jag skulle klara mer efter gästrummet.
- Du tog dig samman i slutet. - Ja.
Huset känns stort med bara oss två.
- Han är ju jättefin! - Nej.
- Okej... Den här, då? - Jag gick inte med på att köpa häst!
- Den är mellanstor. - Vad gör stora hundar?
Bajsar! Den där skiter min kroppsvikt på en dag.
Vilken vacker tanke...
- Den där. Vi ska ha den. - Nej, det är en råtta, ingen hund.
- Och den ser elak ut. - Hörni, vi vill ha den här!
- Röret, tack. - Ungen är liten för att vara ett år.
- Han växer när blodtillförseln ökar. - Man ser skillnaden på bara ett år.
Jag måste utföra en akut operation. Den kommer att ta nio timmar.
- Mrs Rodriguez! - Det här tar minst tre timmar.
- Mrs Rodriguez klarar sig inte. - Kan nån annan läkare titta på henne?
Mrs Rodriguez klarar sig tills jag är klar här. - Ross, avslutar du åt mig?
- Är du säker? - Vi borde ha lämnat hunden i köket.
- Jag låser inte in hunden i köket! - Då får du tvätta mattan.
- Har ni skaffat hund? - Ja.
- Den är död om en vecka. - Heter hunden mrs Rodriguez?
- När du träffar honom så förstår du. - Skynda dig innan han dör.
Jag är läkare! Självklart kan jag ta hand om ett djur. Tror du mig inte?
- Strunt samma. - Han är frisk som en nötkärna.
Alex, det är inte kul.
Ska du verkligen ta på hunden en tröja?
Mrs Rodriguez är inte byggd för att klara fukt och regn. Han får frossa.
- Vadå? - Du gillar hunden.
Han är en ovanlig hund. Han relaterar till människor på samma sätt som jag.
Det är sant. Han vill inte prata om känslor eller framtiden.
Om jag matar och går ut med honom så gillar han mig, annars biter han mig.
- Det är ett logiskt beteende. - Du gillar hunden. Ni är lika.
Det är så jag pratar om mina barn.
Du har en bebis. En hundbebis.
Mrs Rodriguez!
Jag vet att det är svårt, men det var över två år sen du skadade dig.
Nånstans får det räcka.
- Nej, ni har ingen aning om... - Din hand behöver vila och rehab.
Jag är klar med rehab! Jag är kapabel att operera.
- Handlar det här om mr Willenstein? - Beslutet är fattat.
Du får behålla dina administrativa uppgifter, men du får inte operera.
- Nåt annat innan vi ajournerar? - Ja.
Var du tvungen att ta upp det inför styrelsen? Beslutet var inte fattat.
Eller, det var tydligen fattat, men utan min inblandning.
Det är mitt livs chans att sköta traumaavdelningen med Teddy.
- Det är nästa steg för mig. - Ja, i Tyskland.
Vi har ett hus. Jag har min forskning.
Vi är lyckliga här, Owen. Vi kan inte bara lämna allt.
- Lyssna på mig... - Du får mig inte att gå med på det.
Kom igen. Du gör inget mot din vilja.
- Så jag ska dumpa min forskning? - Nej. Sluta bete dig som ett offer.
Jag orkar inte med att så fort min karriär eller vilja kommer först-
- så låter det som om jag begår brott mot mänskligheten.
Va? Så vi är tillbaka på ruta ett.
Jag kan inte ge dig nåt, så om vi är tillsammans så dör dina drömmar.
- Få tyst på hunden. - Du ville ha honom!
- Inte honom. Han gillar inte mig. - Han vet att du fattar dumma beslut.
Jag flyttar inte till Tyskland!
Okej, så det var sista ordet? Naturligtvis.
Hur kunde jag ens tänka tanken att vi skulle göra nåt som jag vill?
- Dr Yang! - Mitt skift är över. Jag går hem nu.
Kom igen. Jasper O'Neil är tillbaka för kontroll. Han spelar hockey nu.
Ta hand om det. Hälsa att det är bäst att mitt rör inte skadas på isen.
Ska bli.
Hej! Vi är magkompisar.
Nej, det är vi inte.
- Bra. - Det är nästan över. Krysta.
Jag kan inte. Han får stanna där. Det blir bäst för alla parter.
- Åh, herregud! - Vänta lite.
Nej, jag kan inte! Åh gud, det här är ett misstag!
- Va? - Så säger alla.
- Okej, krysta en sista gång. - Nu.
Krysta, krysta, krysta!
Jättebra.
Jag har gjort bort mig, Mer.
Mer, jag har verkligen gjort bort mig.
Hej.
- Somna om. Jag tar hand om det. - Okej.
Duktig pojke, jätteduktig. - Det är ingen fara med honom.
Det är mitt fel. Jag var i parken och tittade bort när Ross textade mig.
Det är okej. Han är nyfiken. Det är ett under att det inte hänt tidigare.
Vi kan inte gå tillbaka till parken. Betong hör inte hemma på en lekplats.
- Det är ett ytligt sår. - Jag är sen till mitt möte.
- Jag kan inte lämna honom på dagis... - Lugna ner dig. Vi ordnar det.
- Och dagispersonalen klarar av det. - Snälla. Jag klarar av det!
Så vad vill du att jag ska göra med fas 3-patienterna?
Oj, är han okej?
- Ja. - Nej.
- Ska jag skjuta upp fas 3-mötena? - Nej, bara...
Ross, kan du ta hand om dem? Jag vill att du tar över fas 3.
- Är du säker? - Ja, bara gör det.
Självklart, om det är det du vill.
Jag fattar inte att Bailey redan är sju.
Snälla, säg att han har slutat pilla på sig själv hela tiden-
- för jag får praktiskt taget klistra fast Theos byxor.
Vi har pratat en hel del om pojkar, men det här hade jag inte väntat mig.
- Några sparkar än? - Nej, inte direkt.
- Mår du illa? - Nej, jag är bara trött.
Varje dag går jag till jobbet. Sen kommer jag hem och fortsätter jobba.
Jag är så trött. Jag är som en sömngångare.
De första månaderna har ju gått, så det kommer att bli bättre.
Det är inte graviditeten.
- Cristina. - Titta vad lycklig han är.
Har du inte bytt om än?
Vi måste åka. Harper Avery-galan väntar.
Är du nervös? Är du okej?
- Behöver du lite tid för dig själv? - Nej.
- Kanske. - Okej.
Men bara en kort stund. Och sen nerver av stål, eller hur?
Ja.
En kirurg måste ständigt ställa de svåraste frågorna.
Harper Avery-priset är en hyllning av det-
- av det intellekt jag såg hos kvällens pristagare-
- redan när han gjorde sin allmäntjänstgöring.
Mina damer och herrar, jag har äran att få presentera årets pristagare:
Dr Shane Ross.
Tack. Tack.
Jag vill tacka dr Yang.
Jag skulle inte stå här i dag om du inte hade stöttat mig.
En enda person, en patient, kan förändra ditt liv för alltid.
Jag mötte Jasper O'Neill när han var tolv månader. Hans liv var i fara.
Han är här i kväll. - Vill du ställa dig upp?
Cristina, Cristina.
Vet du vem du är?
Förstår du vad som har hänt? Vill du leva så här?
Jag älskar dig.
Du ska veta att vad du än beslutar...
...ska jag stötta dig.
Jag står vid din sida, vad som än händer.
Förlåt, men jag måste fråga en gång till:
Jason... Ska jag ta bort respiratorn?
Jäkl...
- Hallå där. - Jag räddade en man som valde livet.
Jag lagade ett hjärta som var omöjligt att laga.
Jag lyckades med nåt omöjligt, och det känns bra.
Nej, mer än så. Det känns otroligt.
- Vad gör du nu? - Väntar på hissen.
Vi ska ta trapporna, för mitt skift är slut och jag vill fira i kväll.
- Naken med dig. - Det kan funka.
Är det säkert att du inte har nåt emot det här?
- Ja, det är mycket säkert. - Nej, nej. Inte det här.
När det gäller att vi bara är vi två.
Jag vet. Jag är nöjd. Det är jag.
- Du sa att det gick bra. - Ja, men inte nu längre.
Jag behöver mina bilder...
Men inte just nu.
Lyssna. Jag vill bara att vi pratar om det igen.
Nej, det finns inget att prata om! Jag var så tydlig.
Jag kan inte ge dig mer.
Om du behöver mer nu, så får du fixa det på annat håll!
Då gör jag det.
Den här gången är det slut med Owen.
Vi kan inte fortsätta i samma mönster.
Meredith? Är du vaken?
Ja. Det är slut mellan dig och Owen igen. Jag lyssnar. Fortsätt.
Det är det som är poängen. Vi kan inte hålla på så. Det är inte friskt.
Ditt hjärta är friskt nog för att du ska passa för forskningen.
- Gör det ont? - Nej.
- Jag opererar in sensorer i huvudet. - Ingen har nånsin klagat på smärta.
Det kan revolutionera behandlingen för såna som du.
Vad tycker du, älskling?
Hjälper det såna som jag, men inte just mig?
Men älskling, vore det inte trevligt att slippa sitta hemma jämt?
Du skulle ha nåt att göra. Snälla?
Jag bryr mig inte. Visst.
Tack för omtanken, dr Yang.
Det var faktiskt dr Hunt som berättade om Jason.
Jaha. Tack, dr Hunt. Det blir bra för honom.
Lycka till.
- Vad? - Det var snällt av dig.
Jag är en snäll kille, har det sagts.
- Jag skulle aldrig be om det. - Jag säger det av egen vilja.
- Jag tror dig inte. - Människor förändras, Cristina.
Du har förändrats, det kan jag också göra.
Kan du det?
Människor som vill ha barn slutar inte plötsligt att vilja det.
- Avstå inte saker för min skull. - Det gör jag inte. Det har jag inte.
Jag avstår inte från nånting.
Bra...
Bra. Bra.
- Ja, sakta men säkert. - Koncentrera dig på balansen.
Hur känns det att gå igen?
Det känns... ganska bra.
Han bör koncentrera sig.
Det är fantastiskt. Om några år...
Otroligt.
Kan dr Yang få se det här?
Hur är det, Jason?
Jason!
Hämta en akutvagn!
- Jag behöver dig. - Ja. Nej, referaten är en timme sena.
- Okej. Jourrummet, lite snabbt. - Nej, Jason råkade ut för en olycka.
Han har akut njursvikt. Grey lägger en shunt, men frun frågar efter dig.
Jason Castor, han förlamades och ingår i forskningsprojektet...
- Javisst! Behöver de en hjärtkirurg? - Nej. Hon är rädd och litar på dig...
Nej, jag måste avsluta det här.
- Var är Ross, då? - Han kan inte göra det här.
Han är inte min patient längre. Jag hinner inte hålla nån i handen.
Du räddade hennes mans liv. Hon litar på dig, och nu väntar hon på dig.
En miljon andra hjärtpatienter väntar också.
Visst. Man får ju inte svika människor.
Du...
Tack. Var det dräkten som orsakade det?
Nej. Njursvikten fick honom att svimma.
Operationen går bra. Sen ska han få dialys.
Den här komplikationen beror på hans situation.
Allting är komplikationer.
- Han kan fortsätta i studien. - Det vill han inte.
Nu har han en ursäkt. Han förlåter mig aldrig.
Du tvingade honom inte.
Under ett gräl sa han att när vi frågade om han ville leva-
- sa han bara ja för att han tittade på mig.
Om han hade fått avgöra, om jag inte hade varit där, så hade han sagt nej.
Det är mitt fel att han är olycklig, och jag är inte hans fru längre.
Jag är en vårdare och hushållerska som aldrig får gå hem.
Mitt liv består bara av arbete nu.
Jag ville ha ett barn.
Det får jag aldrig.
Förlåt. Jag är så egoistisk och hemsk.
Nej, nej, inte alls. Jag förstår precis.
- Förlåt, förlåt. - Visst.
Helt kanon!
Det är en hälsosam dryck för hjärtat som både är god och nyttig.
Tack för den.
Nu ska jag avslöja fem av de största hälsomyterna...
Hon borde nämna att för högt kalcium- intag ökar risken för hjärtsjukdom.
Folk äter det som godis.
- Jag har inte sett dig på två dagar. - Jag tog några extra nattskift.
Jag sov i jourrummet.
Är det nåt som pågår?
Jag behöver mer.
Cristina, jag kan liksom inte bara...
Jag behöver mer från dig, från oss.
- Ett glas till, tack. - Ska bli!
- Nu går vi. - Nej!
- Vi går hem och pratar mer i morgon. - Vi har inget hem, Cristina!
Jag har en husvagn, och du har ett rum hos Karev...
- En till, tack! - Kommer!
- Här. - Tack.
Fler barn än vuxna! Det borde jag ha tänkt på innan vi adopterade fler.
Om de gör myteri så förlorar Derek och jag.
Inte förrän den tredje kan gå.
Har ni gjort slut än en gång?
Det är samma visa, om och om igen.
På tal om samma visa... Det gäller även det här.
Att du och jag ligger i sängen och pratar om dig och Owen.
Varför utsätter du dig för det?
Jag behöver hjälp.
Du måste hjälpa mig. Låt mig inte gå tillbaka till honom.
Både för hans och mitt bästa. Snälla, hjälp mig.
Det är väl klart att jag hjälper dig.
- Jag har inte opererat på ett halvår... - Din hand är inte läkt!
Du behöver mer rehab och övning. Du får inte gå in i operationssalen.
- Inte i dag, kanske aldrig mer! - Sänk rösten.
Får man inte skrika på dig? För att du heter Avery?
En bortskämd rikemansunge som fick ett sjukhus.
Han sätter patienters liv i fara och vägrar inse att han inte kan operera!
Dr Hunt!
Vet du hur många barn som föds utan lungartär?
- Jag är ledsen... - Lösningen är unifokalisering.
Jag utförde det ihop med en robot.
Shane fick avsluta, för du sökte mig för miljonte gången. Vad det än är...
Det är Owen.
Jag ville inte låta honom arbeta. Han krävde att jag skulle söka dig.
Lämna oss ensamma en stund.
Hörru! Gud, vad du stinker!
Tänkte du jobba? Är du galen! Du kunde ha skadat nån.
Ja... Jag älskar dig.
- Det här måste få ett slut. - Jag älskar dig, jag älskar dig. Jag...
Jag ser dig varje dag, men jag kan aldrig få dig.
Hur ska jag kunna fortsätta arbeta här?
Vart jag än vänder mig...
- ...så ser jag ditt ansikte. - Owen...
- Owen! Owen! - Snälla...
Snälla, gift dig med mig.
- Owen... - Gift dig med mig. Snälla, jag ber dig.
Jag bönar och ber. Vi borde aldrig ha gjort slut. Aldrig!
Gift dig med mig. Snälla...
Han syns inte till. Det är gott om tid, så få inte panik.
Jag lider inte av panik. Kan du hjälpa mig med skärpet?
- Vad vacker du är. - Tack.
Hur kan han vara sen?
Jag går och letar efter honom på nytt.
Det blir fullt hus. Sök alla som är tillgängliga.
Tioårig flicka, slungades ur fordonet. Allvarliga skador, lågt blodtryck.
Bedöm skadorna och skicka upp henne till röntgen. CT-röntgen med kontrast...
Menar du kontrastvätska med jod? Kan min dotter ha ärvt min allergi?
Vi tar ett prov och kollar. Ursäkta. - Vad har vi här?
- Ska jag ringa honom igen? - Nej.
Behöver du ta det? Du får gå. Det är knappast första gången du är med.
Det är en allmän sökning till alla som har jour.
Jag har inte ens jour. Jag tänker inte gå nånstans.
- Vad händer? - Allvarlig allergisk reaktion.
Jag gick förbi och såg AT-läkaren här få panik. Hon har fått adrenalin.
- Fick hon kontrast? Togs allergitester? - Ni sökte mig. Vad händer?
Hon måste genast till operationssal. Vi ger henne Benadryl och kortison.
Är hon din patient? Varför kollade du inte kontrastallergi?
- Det gjorde jag. - Det står inte så här.
- Jag begärde ett test. - Jaså? Det gjorde du? Säkert?
Jag begärde testhelvetet!
Eller...?
- Lite väl tajt, va? - Förlåt att jag är sen.
Jag blev försenad, trafiken var hemsk... Men nu är jag här.
Du ser fantastisk ut.
Tack.
- Ska vi köra i gång, då? - Det gör vi.
Det är oacceptabelt. Det upprepas, och nu var ett barn inblandat!
Jag tänker inte blunda längre. Han är opålitlig, en fara för sina patienter...
- Kände du hans andedräkt? - Vi får se vad alkoholmätaren visar.
Styrelsen måste hålla ett krismöte. Nu, Derek. Nu!
Hon är en pionjär, inspirationskälla och mentor-
-och har varit min vän i över 15 år.
En varm applåd för mottagaren av Harper Avery-priset för 4:e året i rad:
Dr Cristina Yang!
Jag kom så fort jag kunde. Han bara sitter utanför och väntar.
April, du sköter traumaavdelningen och jobbar nära honom...
Litar du på Owen Hunts förmåga att behandla patienter?
Han är min mentor, han lärde upp mig...
Vi värdesätter din åsikt. Det är därför du sitter här. Svara bara ärligt.
Litar du på honom?
Nej, det gör jag inte.
Jag föreslår uppsägning med omedelbar verkan.
Jag har lärt mig en viktig sak under årens lopp:
En enda person, en patient, ett ögon- blick kan förändra ditt liv för alltid.
Hur du ser på saker och ting, hur du tänker...
Du blir tvungen att omvärdera allt som du tror dig veta.
Du blir tvungen att ställa dig de allra jobbigaste frågorna:
"Vet du vem du är?"
"Förstår du vad som har hänt?"
"Vill du leva så här?"
Förlåt, men jag måste fråga en sista gång.
Jason...
Ska jag ta bort respiratorn?
Okej.
- Akta handen! - Tack.
Cristina! Kan jag få din åsikt om en patient?
Visst, ge mig bara en...
Det var inget. Vad gällde det?